Da, valjda.
Fotografija je dobar test. Ako i ona tebi pošalje svoju, to je dobar znak.
Na tvojoj fotki ne moraju baš da se vide cela kolica.
Ne moraš poslati sliku koja baš sve govori...
Neku sa slinama...
Ili tako neku usranu.
Dobro, dobro.
Nešto ga muči. I to ozbiljno. - Šššš!
Ćuti ti.
Čovek je drvo...
A peva... - Šššš!
To je na nemačkom?
Ti ćuti! Svakako je na nemačkom.
Na nemačkom? Pa vi ste ludi.
Čoveče.
Koliko ovo traje? - Četiri sata. - U, jebote...
Opasno si izgledao.
Na kojoj?
Na ovoj.
Ali i na ovoj. Sviđa mi se.
Kolica se ne vide.
Ali se vidi da postoji nešto. A dobro izgledaš.
'Oćemo ovu? - Ne znam.
Zar nije bilo lepo dok si s njom pričao telefonom? - Jeste.
Samo to? - Bilo je baš dobro. - Eto.
Dobro, onda šaljemo jebenu sliku.
To sam hteo da čujem. Onda krećemo!
Daj mi cigaretu.
Jel' ti ne znaš da kucaš?
Ti slikaš? - Da, izlazi. - Smešno, ti slikaš.
Slikaš. Trebao si da naučiš da čitaš malo bolje.
Jesi me čula, izlazi napolje!
Zašto? Istući ćeš me? Kao žene u tvom plemenu?
Šta buncaš? Beži napolje. 'Ajde izlazi!
Izaći ću kad ja hoću. - Da, da, izlazi!
Sama ću izaći. - Samo izlazi!
Jebi se!
Zameni tu fotografiju onom drugom.
Molim te pošalji to ti lično, što diskretnije.
Kako Vi kažete.
Baci tu drugu fotografiju u smeće.
Pošizeću. Ona me izluđuje.
U čemu je problem? - Problem je tvoja ćerka.
Slikao sam nešto... - Šta?... ti slikaš?
Nešto malo. Hteo sam da ti kažem...
da mora da prestane s tim ili ću je klepiti.
Dobro, smiri se. - Ne, ne mogu da se smirim!
Zar ja nisam tvoje i ruke i noge? - Da, jesi.
Jesam. E, pa onda hoću da budem i tvoje šake da može da dobije ono što zaslužuje.
Jer ti možeš jedino da je izgaziš kolicima.
Dris, da ne preteruješ malo. Ivon...?
Ivon...?
Pa...
Možda bi joj trebala blaža opomena. - Blaža?!
Ima 16 godina a oblači se kao da ima 25.
Vuče se s onim njenim kretenom po celoj kući.
Ali to nije moj problem. Tako ste je vaspitali.
Problem je što prezire sve koje zna.
I tako i razgovara sa mnom. I s tobom! Bez imalo poštovanja!?
Šta sam ja... ker?
Pusti mene da joj pokažem gde joj je mesto.
Dobro. Razumem. Ja ću to rešiti.
Reši onda. Ali brzo. Bolje nego da joj ja...
On slika? Šta slika?
Nemam pojma.
'Ajmo Filipe. Ustajanje.
K'o saliveno. - Da, da.
Treba da poštuješ ljude koji rade za mene! Razumeš?
Ne razume. Oštrije malo.
I neću više da vidim onog dripca ovde.
Dobro! Ostavi me na niru. - Neću da te ostavim.
Da li treba da te pregazim kolicima da bi shvatila?
Tako je. Tako treba.
Ti si ovo naslikao? - Da.
Sviđa mi se.
Možda je ne bih stavila kod mene... ali je...
Koliko bi se moglo dobiti za nju?
Morali bi videti.
Morali bi videti manje ili više?
To je...
Šta ti je, jebote? - Šta je?
Nisam mislio s jezikom. - Ti si bolestan.
Jel' može brže? Ne mogu ovako da trčim.
Ovo je najbrže. - To najbrže... pa to je presporo.
Mogu da napravim da idu 12 km/h. - 12 km/h... jel' to dosta?
To je najviše? Ne može više? - Ne može. - Onda dobro.
Ne, ne. Samo uši.
Tako.
Do viđenja. - Do viđenja.
Ćao Ivon. Ne, ne može da me čuje.
Kad ti kažem.
OK. Dolazimo do pola devet.
Doći ćemo na vreme Ivon.
Šta je... pizdi? - Ma da.
Pravi opet tvoje rođendansko iznenađanje.
Svake godine pravi frku.
Zove celu moju porodicu i uvek iste muzičare.
A oni dolaze da vide da li sam još živ. Da provere.
A ja se pretvaram da sam iznenađen.
Svi daju sve od sebe. Ali sve je to obično sranje.
Pardon.
Izvinite.
Pardon.
Izvinite.
Da li bi Vam smetalo da se pomerite. Rezervisao sam ovo mesto.
Pa... smetalo bi mi.
Neka, neka. Samo se ti pomeri levo.
Tako.
Lepo od tebe.
U odelu si kao drugi čovek. Dobro izgledaš.
Izgledaš kao Barak Obama.
Je li?
Loži se na mene. Barak Obama. To je nivo.
Kao da mi je rekla... Rafaren. Ili Žorž Marše.
Šta radiš tu? Propustićeš koncert.
Ostavi me.
Imaš menstruaciju ili...? - Izlazi.
Šta je bilo? Eliza.
Ostavi me jebote. - Šta si to uzela?
Šta si uradila?
Odakle ti ovo? - Iz Ivonine tašne. - Imodijum?
Šta si ti to htela? Da se ubiješ?
Od ovoga jedino ne bi kakila tri meseca! - Ostavi me na miru.
Šta... uzela si i Ibaprufen?
Od toga možeš da umreš! To je opasno!
Šta da radimo... da zovemo hitnu pomoć?
Zašto si to uradila?
Zbog Bastijana.
Šta je s Bastijanom? - Otkačio me.
Ne interesujem ga više. Rekao mi je da sam drolja.
To baš nije u redu.
Ionako nikoga ne bi uzbudilo da umrem.
Glupost! Ne lupetaj. Hajde s nama na zabavu.
Da li možeš da se nađeš s nim i popričaš?
S kim? - Bastijanom. Platiću ti.
Kako to misliš "platiću ti"? Šta to pričaš!
Misliš da nemam druga posla?
Molim te. - Da pričam s Bastijanom? A ti ćeš mi platiti?
Šta ti misliš ko sam ja?
Molim te, Dris. - Koliko plaćaš?
Ti si lud.
Pa, interesantan je stil. Ima nešto.
Ali... 11.000 € za nepoznatog umetnika je mnogo.
Ali... za godinu dana biće trostruko skuplja...
a ti ćeš mi reći: "Rekao sam ti". Je li tako?
Rekao si da ima galeriju u Londonu? - U Berlinu.
Berlinu?
Pa sad...
Ne znam...
11.000 € je puno.
Daj reci mi nešto. Jel' ima ona nekoga?
Da. Freda. - Kog Freda?
Zajedno su oko dve godine.
Ali, malo je to sve napeto... Imaju mnogo nesuglasica.
Baš u poslednje vreme im ne ide dobro.
Možda zbog mene. - Hmm.
Da li ti je rekla nešto za mene? - Ne.
Ma jeste. Nešto malo.
Znao sam! Pali se na mene.
Šta, ložiš me, a? - Ne.
Samo se ti smej. Ali Magelina će pasti sigurno.
Ne gubi nadu.
Polako s tim ako imaš stomačnih problema.
Nisam lekar ali ako piješ Imodijum, onda nešto nije u redu.
Izvinite. Molim vas...
Mogu li da vas zamolim za uslugu? Nešto malo za mene. - Naravno.
Nemoj Filipe, ohladili smo se. - Neka.
Četiri godišnja doba. Vivaldi. "L Estate"
Videćeš, svideće ti se. - O, jebote.
Šta kažeš, Drise? Ništa ne osećaš? - Ne. Ništa.
Baš ništa.
Ako ne mogu da igram to i nije muzika.
Hajde da vidimo nešto drugo.
Da, znam ovo.
Sa reklame!
Za kafu, zar ne?
Moram da idem.
Čeka me kralj u dvorcu.
Moram da povedem i trubadure.
Hajde.
Ja sam dobri hrabri vitez.
U, ovo je nešto gadno...
Kao neki goli ljudi.
Koji trče po nekoj livadi... i smeju se.
Dobro, dobro... - Taj Bah je bio opasan.
Mora da je bio šmeker. Beri Vajt svog vremena.
Uu, znam ovu.
Pa ovo svi znaju.
Stvarno.
"Dobar dan. Dobili ste pariski biro za zapošljavanje"
"Sve linije su trenutno zauzete."
"Predviđeno vreme čekanja je - 2 godine."
Zar ovo nisu Tomi i Džeri?
Tom i Džeri...
Kakav ludak. Pomagajte.
Izbavite me odavde!
Sad je na mene red. Slušali smo klasiku a sada ćemo moje.
"Earth, Wind & Fire". Pričao sam ti o njima! Baš dobro!
Ovo je nešto drugo od onog tvog. - Siguran sam da jeste.
Jesam u pravu?
Drise.
- Ne čujem te.
Hajde, da igramo za Filipov rođendan.
'Ajde, šta čekate. Za Filipa.
Evo.
E, sada...
Od gužve nisam stigao da ti dam poklon.
Stigao je jutros.
Nisam hteo da ti kvarim zabavu ako je ružna ili...
Otkud znam. Važno da je odgovorila.
'Ajd' laku noć!
Dobro, ipak ću ti otvoriti.
Pa?
Nije baš k'o pas. Nimalo.
U jebote...
Ova je jedina iz Denkerka koja ima sve zube.
Tu je i poruka.
Dolazim u Pariz sledeće nedelje. Očekujem tvoj poziv. Tri tačke.
Znaš šta je mislila sa ove tri tačke?
Šta to znači?
To je dobro? - Naravno da je dobro.
Jedna, dve, tri... tačka, tačka, tačka...svakako te hoće.
Ona hoće mene...
Dobro zvuči, a?
Neću moći da spavam. - Ali hoćeš.
Staviću je ovde.
Da te gleda dok spavaš.
Laku noć, Filipe. Lepo sanjaj.
Daj još jednom kačket.
Nije loše. - Jeste. Izgleda kao železničar. Vidiš?
Previše klasično.
A šta sam ja rekla? - Da, dobro.
Hajde, zaboravite kapu.
Klasična ili fensi?
E, to je nešto. To je nešto drugačije.
A pecaroška? - Smešno.
Idemo za Denkerk jašući... - Ma daj.
Samo će Ivon ići sa mnom.
Stvarno? - Dobro je, dobro je... Da snaći ću se.
U redu.
Polako ludim.
Uopšte nismo primetili.
4 a minus B na kvadrat. - B na kvadrat? - Da.
Meni je ispalo 20, a nisam...
Produži samo, sad će on.
- Dakle Bastijan... jel' me se sećaš? - Da. Šta je bilo?
Ono što si rekao Elizi. Nije baš tako lepo.
Ništa nisam... - Začepi.
Sad ćeš da joj se izviniš kao pravi muškarac.
Žao mi je, ali... - Skidaj ruke s mene.
Ne meni. Njoj! - U redu, njoj.
I kupovaćeš joj kroasane svako jutro.
Obične ili s puterom? - Šta?
Obične ili s puterom? - Nije važno. Baš me briga.
Kakve hoćeš, ali redovno. I bićeš fin. - Biću fin.
Sada beži. 'Ajde briši!
I sredi kosu. Stavi neku šnalu.
Koliko je sati?
Petnaest do pet.
Da skinem kapu?
Da, bolje je.
Koliko je sati?
13 ili 14 do 5. Ne ide vreme tako brzo.
Popio bih viski.
Gospodine.
Još jedan.
Ako imaš sastanak onda... - Dupli.
Gospodine, molim vas, dupli viski.
Halo. - Halo, Dris.
Šta radiš? Da li te ometam?
Malo vežbam. Šta treba?
Da li bi da zbrišeš negde?
Tek tako?
Da, tek tako.
Hoćeš da odeš sa sastanka? - Da.
Gde ćemo?
Malo na svež vazduh. - Na svež vazduh.
Samo da se istuširam.
Spremi sve. Idemo.
Ali skoro je šest. - Idemo.
Dobro veče. - Dobro veče.
Dajte i njemu šampanjac. Da bude manje napet.
Nisam napet. - Stvarno? - Ne.
Sami smo?
Nema nikog drugog? Samo mi.
Dobro, jesam malo nervozan.
Zašto? - Ne znam.
Znamo da nisi baš imao puno sreće.
Nesreća... kolica... ženina smrt...
Kao kod Kenedijevih.
Gospođice. - Da?
Da li možete da mu donesete kovertu, molim Vas? Hvala.
Hvala.
Zašto?
Šta je ovo?
Sa tržišta umetničkih dela. Dobio sam 11.000 € za tvoju sliku.
Imaš talenta. Treba da nastaviš. - Nego šta.
Dobar posao. Znao sam.
Osećao sam to. Instinkt.
Uz muziku i sve... postojala je neka mešavina...
A onda otkrovenje! Kao da sam video svetlost...
Nemoj se previše zanositi, u redu? - 11.000 €, zamisli.
Šta je ovo bilo?
Ništa. Izgleda da se pojavila rupa negde na trupu.
Filipe, reci mi ako nešto nije u redu.
Drago mi je što sam te upoznao. - Filipe, ne volim ovakvo zezanje.
Ako si ti navikao na dramu, ja nisam.
Moraš biti skroz lud za ovo. - Pomalo.
Da ti kažem nešto, Filipe.
Ti si veliki bolesnik. - Stvarno? Nisam to znao.
Sada spremite Drisa. - Kako da ne.
Budi siguran u to. Nećeš mene videti u tome.
Čekaću te ovde.
Slikaću vas odavde. Čuj.."spremite Drisa"
Kako ćeš odavde da slikaš?
Samo se ti smej. Ja ne letim s tim.
U jebote. - Čekaj. - Skidaj ovo. - Čekaj, čekaj.
Ja ne moram ovo da radim! - Dobro...
Stani, šta radiš? Ovde nešto ne valja.
Jebote... ovo ide sve višlje. Šta je ovo?
Šta je sad?! O Bože!
Hej, Drise!
Opusti se čoveče.
Opustio sam se... kul je. 'Ajmo sad dole. Dosta je.
Jebemtiiii!
Šta je sad opet? Spuštaj me dole!
Hajde, Dris.
Čuj ovo.
Gde možeš da nađeš kvadriplegičara?
Gde možeš... ne znam. - Tamo gde si ga i ostavio.
Taj je najbolji.
Odvratan si.
Drise, neko te čeka.
Šta ti radiš ovde? - Zašto ti kriješ sve ovo od nas.
Odakle ti adresa?
Biro za nezaposlene je poslao ovo, a tu stoji i ova adresa.
Šta ti je to? - Ništa. Pusti.
- Šta ti je to? - Pao sam sa skutera.
Sa svog skutera? - Da. - Ne seri. Diži se!
Pao sa skutera? Ovuda.
Uuu, jebote.
Ovo je tvoja soba?
Reci mi šta se desilo. - Ništa, rekao sam.
Pričaj. - To nije tvoj problem.
Nije moj problem? Kriješ se ovde a nije moj problem?
Bilo nas je četvorica i slomili su nas. Ali ne brini, platiće oni to.
Oni će "platiti"?! Da li mama zna? - Ne zna.
Ne brini, ja ću to srediti. - Ništa ti nećeš srediti.
Govno jedno malo. - Da, da.
A sada me sačekaj ovde i ne diraj ništa. Jasno?
Čak ni krevet? - Ništa! Već si zasrao!
Dobro, u redu je.
Kretenu!
Rekao sam ti da je sa mnom. Mina, prestani da plačeš.
Nije povređen, to je ogrebotina. Dobro je.
Mina smiri se. Niko nikog neće ubiti. To su laprdanja.
Ne mogu da brinem o njemu, radim.
Ne, nemoj da joj kažeš.
Idi plači negde drugo... njoj ništa ne govori.
Vreme je za spavanje.
Ostao bih još malo.
Sedi.
Hajde sedi.
Šta misliš o ovoj ženi?
- Dobro izgleda. - Sem toga?
Da li možemo da idemo gore. Treba nešto da uradim.
Mogu da zamislim kako ustaje... okreće se...
i na kraju mogu da joj vidim i lice.
Dečak liči na tebe. - Adama? - Da.
Video sam ga i ranije.
Da sam ga sreo na ulici, pomislio bih da ti je brat.
Interesantno.
Zašto? - Zato što mi on nije brat.
Stvarno?
Suviše je komplikovano.
Da li ti je brat ili nije?
Dobro. Razumem. Idemo gore.
Moji roditelji...
nisu moji pravi roditelji.
To su mi ujak i ujna.
Doveli su me iz Senegala kada sam imao osam godina.
Nisu imali dece, došli su kod mojih roditelja, a nas je bilo mnogo.
Uzeli su najstarije.
Mene.
Rođen sam kao Bakari.
To mi je prezime.
Ali je ovde bilo puno Bakarija, pa su me nazvali Idris.
a onda se to pretvorilo u Dris.
A onda?
A onda je moja majka, u stvari ujna...
zatrudnela... dva puta.
Onda je ujak umro.
Bilo je tu i drugih ljudi, druge dece. Rekao sam ti... komplikovano je.
A... Adama. Zar ne misliš da mu treba neko da ga prevaspita?
Došao je po tebe, zar ne?
Dris.
Možda je sada kraj.
Nećeš gurati invalidska kolica ceo život.
Sad si radio i zaista ti sleduje socijalna pomoć.
Dobro je. Hajde idemo.
Da.
Vasari Bakari. Bakari Vasari.
Lepo. Poetično.
Postoji aliteracija.
Da li znaš šta je aliteracija? - Ne.
Dobro jutro. - Dobro jutro, Bastijan. Hvala ti.
Sutra ćemo imati užinu. Da li bi mogao da doneseš malo više...
Naravno. Doviđenja Ivon. - Nisi zaboravio moje slatkiše?
Ne, ne. - Hvala ti. - Pozdravite Elizu.
Vidimo se sutra.
Bastijan, prijatelju! Pa gde si ti?
Znači istina je. Ideš. - Da.
Ne brini, imam tvoj telefon. Zvaću te ja uskoro.
Biće ti teško bez mene, ali moram. - Šteta.
Znaš da prelazim u tvoju sobu? Kod mene popravljaju nešto.
Na kraju, mogao bih i ostati. Bilo bi nam toplije u krevetu.
Morao bi da bude veoma širok. Nisam sama.
Ovo je Frederik. - Dobar dan.
Ćao.
Shvatam. - Šta? - To je tvoja...
Zato nisi htela...
Da.
Dobro...
Onda neću da te ljubim.
Mogla bih ja i u troje.
Pa... ja bih bio dole.
Ne sada, moram da idem. Ali kad se vratim...
Treba samo nešto da uradim i vraćam se. - Zezam se.
Dobro...
Zdravo momci.
G. Mišel Saludi.
Biće kod tebe. Kanal 2.
Jesi li ljut na Magali?
Ne, ne. Dobro je. Fino, ali...
Nisam shvatao kako može da mi odoli.
Poljubac?
Da. Naravno.
Ivon.
Dobra si ti...
Vidimo se.
Ivon.
Sačekaj.
Ovo nam više neće trebati.
Važi, ćao.
Skini nogu s kola.
Idemo.
Čekaj.
Koja banka?
U redu. - Izvinite.
Da li možete da pomerite kola jer ne možete ovde da se parkirate.
Imate znak ovde. - Odmah ću. - Hvala.
Zvaću te kasnije.
Zašto to radiš? Nismo kolima.
To je pravilo.
Idi ti.
Sačekaj me dole.
Šta radiš?
Dolazim.
Mogu ja i da otkažem sastanak.
Nikako. Zašto bi to radila?
Lepo se provedi Ivon. Sve je u redu.
Ivon... Spreman sam.
Dobro, idem.
Sve je spremno, treba samo da ga nahraniš.
Zovi me odmah ako nešto ne bude u redu.
Zovi ako treba.
Ovaj... ako ste spremni, nahraniću Vas..
Skini taj mantil. Osećam se kao da sam u bolnici.
Odmah. - Da li imaš cigaretu?
Ne, ne pušim.
Nedavno sam ih ostavio a i Vi bi trebalo to da uradite.
Čak i ako ne vežbate ništa...
bolje je za Vaša pluća... disanje.
Nećete da jedete?
Heeej!
Daj, pazi malo. - Žao mi je.
Dobro jutro gospodine. - Šta je?
Čovek koga ste tražili za...
za masažu glave. G. Žake.
Dobro jutro gospodine.
Izlazi! Ostavite me.
Izlazite! - Jesam li pogrešio u nečemu? - Ne, ne.
Samo je ustao na levu nogu. - Sigurni ste?
"Ustao na levu...", kreten.
Idiot.
Dris Vasari? - Da! Vi ste na redu.
Vozačku dozvolu ste imali samo mesec dana?
Da, ali vozim duže od toga.
Mislim, vozio sam privatno, van puteva.
Parkirao... Kao parking vozač.
Ali dobro vozim.
Pročitala sam Vaš dosije.
U Vašim ličnim podacima našla sam samo jedno; pragmatičan.
Da. - To je važno, svakao.
Zaboravili ste da navedete još nešto što je važno za nas.
Stvarno?
Možda da pročitate naš slogan opet.
To je u dvanaestercu.
Molim?
Mo-žda-da-pro-či-ta-te- naš-slo-gan-op-et.
12 slogova.
To je bilo slučajno. - Mislite "Uvek na vreme".
Da li zato držite ove Dalijeve "satove"..
Mala umetnička veza.
Možda...
Volite da slikate? - Da.
Volim Goju. - Dobra je... od "Pandi panda" baš nije mnogo pevala.
Da.
Dolazim.
Evo me odmah!
Dobro ste? - Da.
Ostavi me na miru.
Hoćete vode? Peškir?
Izlazi.
Mogao sam... - Izlazi.
Evo. - Hvala Bruno. - Nema na čemu.
Lepo se provedi na vikendu. - I ti takođe.
Šta se događa? - Nije baš dobro.
Gde je sada? - Malopre je bio u bašti.
Pa...
Šta se događa?
Kakva je to fora sa bradom?
Serpiko?
Žan Žores? Kao reklama na metro stanici.
Viktor Igo.
Postao si aljkav. Moraš da paziš na sebe.
Bilo je vreme da se vratim. Dolazim odmah.
Šta ćemo sada?
Sad pusti mene?
Dobro je, zar ne?
Jedan oštar rez bi me oslobodio muka.
Dobro je da si u formi.
Potrudio sam se. Otvori oči.
O Bože.
Užas.
Užasno je. - Što?! Baš je dobro. - Ne! Ne!
Vidi... kožna jakna, bez rukava... šešir kao onaj tip iz "Vilidž Pipl"...
Ne, znam! Žoze Bove.
Imate istu glavu.
Blesavo. Kao da si pravoslavni sveštenik.
Papa. - Da, Papa.
Hajde. Lud je.
Šta ćeš sad da uradiš?
Očekujem najgore. - Ne, videćeš, super je.
Izgledam kao moj deda. - Stvarno?
O, Filipe, pale me tvoji brkovi. Šta li to može biti?
Dobro, obrijaćemo sve. - Hvala.
Ne, ne. Molim te. Ne.
Ne, ne.
Ne. - "Nain". Na to si mislio. - Ne sviđa mi se.
Filip je ljut. Kako je ljut. - Sad sam već tvoja igračka.
Ti nisi mentalno zdrav. Treba ti lekarska pomoć.
Nemaš želju za nekom invazijom?
Dobro, može sve... samo obrij ostatak.
Tebi je smešno?
Da. Razmišljam o nacističkim kvadriplegičarima.
Kako bi pozdravljali?
Dobro, sad si se izigrao, sad obrij ovo.
Dobar dan gospodine. - Dobar dan.
Imam rezervaciju na ime Vasari.
Da, broj osam. - Izvolite za mnom.
Izvolite ovde. - Hvala.
Pa, Filipe...
Ja ne ostajem na ručku.
Zašto? - Nećeš biti sam.
U stvari... imaš sastanak.
Sastanak? Kako to misliš?
Nemoj da paničiš. Sve je u redu. - Šta da...
Ovoga puta nećeš pobeći.
A, da...
Trebalo mi je vremena, ali sam ga našao.
Poljubi je u moje ime.
Dris.
Šta je ovo?
Zdravo, Filipe.
Filip Pozo Di Boržo sada živi u Maroku. Oženjen je i ima dve ćerke.
Abdel Selu ima svoju firmu. Oženjen je i ima troje dece.
Filip i Abdel su ostali bliski prijatelji.
K R A J
Prevod i obrada SindžaM. Novi Sad